כמו כל דבר בחייו ברי המזל, זהותו הנוכחית של ראש הממשלה הקנדי כלוחם למען צדק חברתי נראית כמו משהו שנתקל בו במקרה
![](https://mida.org.il/wp-content/uploads/2018/03/jt1.jpg)
בקנדה מתרוצצות בדיחות רבות על חשבונו של פייר אליוט טרודו השנוא, למשל "קנדה הוציאה מתוכה סוף סוף מנהיג שראוי להתנקש בו". העיתונאי הקנדי פיטר ניומן שיתף פעם אנקדוטה שבה צפה באדם המנסה בעקשנות לאלץ מכונה אוטומטית לממכר משקאות לקבל שטר כסף מרופט במיוחד, ואחרי ניסיון אחד יותר מדי הוא בסופו של דבר מתפוצץ וצורח "לעזאזל עם טרודו!"
ביום מותו של פייר אליוט טרודו, ה-28 בספטמבר 2000, תוכנית המלל החביבה עלי ברדיו העלתה בזה אחר זה מאזינים שנפרדו ממנו ב"ברוך שפטרנו" בגרסאות שונות, בעוד המנחה סופד בסרקזם ל"מנוח היקר". ספרים נכתבו באשר לסיבות המדויקות לכך שטרודו הזקן היה שנוא נפשם של רבים, ודי אם נאמר שסגנונו הייחודי של שמאלנות מתנשאת העמיס על הקנדים מורשת כבדת משקל שכולם נאלצו לשאת.
הציבור הקנדי התוודע לבנו הבוגר של פייר, ג'סטין, בהלוויית אביו. ההספד המוגזם שנשא לזכרו (ושנפתח בשוּרה "חברים, רומאים, בני ארצי…" הלקוחה מתוך מחזהו של שייקספיר 'יוליוס קיסר') צרם כמו רדיו עם אנטנה מקולקלת, אבל העיתונות הקנדית גמרה עליו את ההלל כאילו היה הברקה צ'רצ'יליאנית. עד מהרה התברר כי טרודו הבן עומד להטריד בעתיד באופן מתמשך את הקנדים, אף שעדיין לא הודיעו על כך לג'סטין עצמו.
לאחר מות אביו, שוטט יורש העצר בשטח במשך שמונה שנים כסלבריטי חובב, לא עשה שום דבר באופן מיוחד ולא ממש התאמץ למתג את עצמו כבעל עניין כלשהו בפוליטיקה. לאחר כניסתו הבלתי מרשימה לפרלמנט בשנת 2008, הוא התמנה באופן מפתיע למנהיג הליברלים הקנדים ב־2013, שעה שהמפלגה היתה במצוקה כה נואשת עד כי לא נותרה לה כל ברֵרה אלא לקבל אותו בראשה. שנותיו הראשונות בתפקיד אופיינו בפליטות פה בלתי פוסקות מסדר הגודל של דן קווייל, סגנו של הנשיא ג'ורג' בוש האב.
אם להשתמש באנלוגיה אמריקנית, עלייתו לגדולה של ג'סטין טרודו משולה לבחירות האחרונות לנשיאות ארה"ב כשהן מתומצתות באדם אחד, המשלב בין הכורח העגום של הילרי קלינטון למוזרות בסגנון "נכון-שזה-לא-קורה-באמת?" של דונלד טראמפ. עבור קנדים רבים, הרעיון שג'סטין טרודו – ג'סטין טרודו! – הבן הטמבל של פּיֵיר שגדל עם כפית כסף בפה הגיע איכשהו לתפקיד ראש הממשלה, מעורר חוסר אמון ממש כמו הרעיון שהמנחה של 'המתמחה' יושב כעת בחדר הסגלגל בוושינגטון.
זהות מקרית
טרודו, השולט בקנדה מ-2015, הפך להיות נער הפוסטר של מה שקרוי כעת השמאל של צדק חברתי, ושמרנים מרחבי העולם למדו לתעב אותו כמין גילוי אנושי של "מרחבים בטוחים ופריבילגיות", כפי שסיכם לאחרונה העיתונאי סטפן דייסלי. עלי להודות שאני מתקשה לתת לו אפילו קרדיט כזה. כמו כל דבר בחייו ברי המזל, זהותו הנוכחית של טרודו כלוחם מובהק למען צדק חברתי נראית כמו עוד דבר שנתקל בו במקרה, והיא מופעלת על ידי יועצים פוליטיים ועיתונאים הפיקחים ממנו בהרבה.
https://www.youtube.com/watch?v=BOU_Wg-BGVI
הביוגרפיה שלו, שנכתבה בידי סופר צללים וראתה אור ב־2014 תחת השם 'מכנה משותף', וכן נאום שנשא שנה לאחר מכן באוניברסיטת מקגיל (וגם כאן אינו חשוד כמחברו), העניקו שניהם הזדמנות להתרשם מתפיסת עולמו, והתברר כי לא מסתתר מאחוריה שום להט אמיתי של פילוסופיה פרוגרסיבית שאפתנית, אלא בסך הכל טקסט סטנדרטי ומוכן מראש של נימוקים ליברליים פשטנים.
אם העסיק אותו להט אידאולוגי כלשהו בתקופה שקדמה לבחירתו לראשות הממשלה, היה זה הניסיון לפייס את הלאומיות הצרפתית־קנדית דווקא, רעיון מיושן וצר אופקים שאביו החשיב כיעד הקיומי של הפוליטיקה הקנדית.
בקיצור, הפענוח המדויק ביותר של טרודו מצביע כי יותר מאשר אידאולוג המסור למטרה, יש כאן לפנינו שחקן בינוני שעדיין לא למד את הטקסטים שלו (ואכן, הוא התגלה ככזה באחת הקריירות קצרות המועד שלו בטרם נכנס לפוליטיקה). במילים אחרות – למרות כמה תחזיות הפוכות, נראה כי עתידו של השלטון הפרוגרסיבי לא ידמה כל כך לזה של טרודו – אלא יהיה גרוע ממנו בהרבה.
בידיים מתאימות ונחושות יותר מאלה של הממשל המבורדק של טרודו, האידאולוגיה הפוסט־מודרניסטית של השמאל החדש בגילומו היתה מציבה איום אגרסיבי הרבה יותר גדול לחופש הדיבור, המצפון וההתאגדות. אחת הסיבות לכך שאנו מרבים לשמוע על תעלולי היח"צ של טרודו וצדקנותו הערכית היא שנראה כי אין לו עניין רב למשול.
זה לא אומר שהצעדים שממשלתו נקטה עד כה לא היו נוראיים כשלעצמם – כמו העברת חוק C-16 (המוסיף לחוק העונשין את האיסור להפלות אנשים שמזהים את עצמם כטרסג'נדרים במוסדות ציבור ולהגדיר זאת כ'פשע שנאה'), הזכות להפלות בטוחות וחוקיות ודחיפה של פוליטיקת זהויות למקומות שלא שייכים אליה כמו המשא ומתן על הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה והפיקוח על פרוייקטים של משאבי טבע.
זה רק אומר שאילו היתה כאן ממשלה חזקה ומחויבת יותר מבחינה אידאולוגית, האינסטינקטים שנותנים השראה ליוזמות כאלה היו מתבטאים באופן רודני הרבה יותר.
אגב, הסיכון הזה צריך לשמש תזכורת עד כמה חשוב לקיים מערכת יציבה של איזונים ובלמים, ובפרט בלמים שיאזנו מראש חקיקת יתר של משטר עתידי.
יד חופשית
אחת הביקורות המוצדקות נגד סטיבן הרפר, ראש ממשלתה הקודם של קנדה, היא על כך שלא הקדיש די מחשבה כיצד להבטיח את העתיד.
בהשוואה לארה"ב, הזרוע המבצעת בקנדה נהנית מעוצמה גורפת המאפשרת לה מרחב פעולה גדול על בסיס שיקול דעת עצמי, אך הרפר לא הצליח לאייש באף אחת מהזרועות הממשלתיות שמרנים שישארו נטועים במקומם הרבה אחרי שהוא עצמו יפנה את כסאו.
הרפר לא מינה שמרנים לבית המשפט העליון, וגם לא השתמש בהון הפוליטי הדרוש כדי לבצע רפורמה בסנאט הקנדי הנוקשה (שאינו נבחר אלא ממונה) ולהפוך אותו לבית מחוקקים נבחר שיוכל לחוקק חוקים משמעותיים, אפילו תחת ראשי ממשלה ליברליים. כתוצאה מכך, ממשלתו של טרודו נהנית כיום מיד חופשית להתנהל באופן חובבני.
זו נקודה שראוי לזכור כאשר האמריקנים ייצאו למאבק על שליטה בסנאט שלהם מאוחר יותר השנה. בדרך כלל מדברים על השליטה הרפובליקנית בסנאט בהקשר של טראמפ – האם הבית יציית לנשיא או יגלה דעתנות, וכן הלאה.
ואולם כיוון שסנאטורים משרתים שש שנים, והואיל וכהונה נוספת של טראמפ ב־2021 אינה מובטחת, נוכחות שמרנית חזקה בבית המחוקקים מספקת לא רק פיקוח בהווה, אלא מהווה גם פוליסת ביטוח נגד הופעתו הבלתי נמנעת של טרודו אמריקני, שכמו רוב הדברים באמריקה, יתברר כמעט בוודאות כמתוחכם ומשמעותי יותר מאשר גרסתו הקנדית.
המאמר המקורי התפרסם באתר 'נשיונל רוויו'. מאנגלית: שאול לילוב
ידידה שלי שהיגרה לקנדה מספרת לי על מדינה חלולה, בתי ספר שמלמדים מינימום שניתן, בתי ספר אולטרא ליברלים שלילדים בני 8 מספרים שזה בסדר להיות טרנסג'נדר! ביתי ספר שמכיתות ו' כבר יש סמים ושימוש בין התלמידים ועוד דברים רבים ושליליים- אז מה הפלא עם איש כזה עומד בראשה?
את יודעת כמה אנשים מנסים להגר בכל דרך למדינה ה"חלולה" הזו? שאלי את ידידתך..
לר. בקצה:
קנדה, כמוה כמדינות סקנדינביה וארצות השפלה, התעשרה כשמשלו בה בורגנים שמרנים ורודפי בצע, ויכלה להרשות לעצמה להיות נדיבה עם אלו שגורלם שפר עליהם פחות.
מכאן הפופולריות של ארצות אלו כארצות הגירה, אפילו יותר מארה"ב, העשירה יותר מרובן- אך נדיבה פחות.
הדור החדש בארצות אלו, כדרכו של יורש חסר אחריות, מבזבז את ההון שהשאיר האב הנוקשה (הרפר ודומיו, לא פייר טרודו) על פינוקים ומהגרים.
אולי נורבגיה זהירה קצת יותר, בהשקיעה את רווחי הנפט בקרנות חסומות.
זהו רק ענין של זמן עד שהנמרים האסיאתים (קוריאה, טאיוואן, סין, ישראל) יחליפו מדינות אלו בראש טבלת התל"ג לנפש.
ל'ר בקצה' –
המון אנשים מנסים להגר לקנדה? זה היה יכול להיות נחמד מאוד. הבעיה שמדובר באנשים הלא נכונים. במקום מהגרים שמביאים איתם חדשנות, יוזמה וכישרון, רבים מאלו שרוצים להגר כיום מביאים איתם טרור ג'יהאדיסטי, פשע וסחיטת קצבאות סעד. והבעיה האפילו יותר גדולה היא שרבים מאלה שרוצים להגר לקנדה גם מצליחים לעשות זאת. בייחוד עכשיו, כשטרודו האימבציל פתח לפניהם את שערי המדינה לרווחה. אז אני לא יודע כמה קנדה חלולה, אבל בטוח שתודות לזרם ההגירה הנוכחי, בקרוב היא כבר לא תהיה כל כך עשירה.
למצ׳לס:
ארבעת הנמרים האסייאתים הינם:
דרום קוריאה, הונג קונג, טאיוואן, וסינגפור.
מאיפה דחפת לשם את סין וישראל רק אלוהים יודע.
כל זה נחמד ויפה, אבל אני מניח שהוא לא הונחת יום אחד על ראשי הקנדים. נכון?
מישהו בחר בו, לא? או אולי – הרבה קוטרים התעצלו ללכת לבחור איזה יום, למרות שידעו שהבררה היא טרודו (כאב כבן).
זו מדינה דמוקרטית, עדיין. ונראה לי שאפילו בית המשפט העליון שם פחות מצפצף על הצבור מאשר כאן. אז יאלה יאלה.
זה מה שקרוי הבאג הדמוקרטי, הנבחרים מצליחים להבחר על ידי זה שהם מבטיחים הבטחות רבות לבוחרים ,
הדרך היחידה לממש את הבטחות אלה היא על ידי שוד הקופה הציבורית,
ואז הקופה הציבורית נשדדת ,
העניים מאושרים לזמן מה ,
העשירים לאט לאט מבינים את הכיוון ואת מי יאשימו בהמשך הדרך ומתחילים לעזוב את המדינה
אז כמובן הענייים נזרקים לגורלם ומאשימים בזאת את כל העולם ואישתו …
אני עדיין זוכר שציפי ובוגי יצאו בכרזה " מטפלת חינם עד גיל 3" , מזל שהציבור הגדול לא אכל את הלוקש שלהם ..
בקיצור היפסטר
למצ׳לס:
ארבעת הנמרים האסייאתים הינם:
דרום קוריאה, הונג קונג, טאיוואן, וסינגפור.
מאיפה דחפת לשם את ישראל וסין רק אלוהים יודע.
מה זאת אומרת? הרי אמריקה כבר חוותה את הופעתו של טרודו מתוחכם בהרבה, הלא הוא אובמה, שהצליח להרוס את אמריקה בשמונה שנים, לזעזע את יציבות העולם ולגרום למרחץ דמים בעולם המוסלמי.